PARIIS, 1830
Oota! Oota. Kui pean surema...
...siis tahan teada. Tahan näha su nägu.
Vidocq on surnud!
"Armastus pettis Vidocq'i..."
"Vidocq vangina..."
"Vidocq jooksus..."
"Ta läheneb probleemile teistmoodi..."
"Vangist saab turvaülem..."
"Vidocq ja uus politsei..."
"Ta sai medali..."
"Tänan mitte millegi eest. Prefekt vallandab Vidocq'i..."
"Vidocq teeb oma politseiüksuse..."
"Vidocq'i ja Nimier'i detektiivibüroo..."
Tõbras!
- Mis on? Mida sa tahad? - Tere päevast. Etienne Boisset. Ajakirjanik.
- Siit ei saa sa mingeid kõlakaid. - Ma pole tavaline ajakirjanik.
Kirjutan Vidocq'ist. Olen tema ametlik biograaf. Mis siin nii naljakat on?
Tal polnud vaja kellelgi lasta kirjutada oma memuaare. Kui keegi midagi kirjutabki...
...siis peaksin mina sellest teadma. Olen Nimier, tema partner.
- Kas mõistad? - Üks hetk, näitan sulle midagi. Vaata.
Vidocq kirjutas mulle. Ta ootas mind. Vannun seda. Ta pidi mu töö üle vaatama.
- Vaata. - Kas sa siis ei teagi? Vidocq on surnud.
- Just nimelt. - Mis mõttes just nimelt?
- Mida sa tahad? - Tahan oma raamatu lõpetada.
- Pean leidma mõrvari. - Vidocq'i mõrvar. Vaene mees.
Pean leidma tema mõrvari. Siis see oleks enamat kui biograafia.
- Siis see oleks kättemaks. Tema kättemaks. - Kao siit!
- Tõmba uttu! Et oleksid kadunud! - Aita mind. Räägi mulle, mida sa tead.
Teil oli ju juurdlus käsil? Teil mõlemil?
- Kas sa siis ei võtagi midagi ette? - Tema tapja on sama hästi kui surnud!
Saan sind aidata. Räägi mulle, mis juhtus. Siis saab kõik selgemaks.
Räägi mulle, kuidas see algas.
See algas nädal aega tagasi kahe rikka mehega - Belmont'i ja Veraldi'ga.
See on võimatu! Välgutabamusest see nüüd küll juhtuda ei saanud...
Kui üks mees saab välgutabamuse, siis on see õnnetus.
Kui kaks meest saavad välgutabamuse, siis on tegemist vandenõuga.
- Eriti siis, kui need on Belmont ja Veraldi. - Kes need veel on?
Belmont oli Prantsuse tähtsaim relvatootja. Veraldi oli keemik.
- Ta valmistas tehasele lõhkeaineid. - Ja siis?
See on meie armeele suur löök.
Me ei saa endale nõrka kohta lubada. Eriti praegusel ajal.
Mida te siis kardate? Sakslaste rünnakut? Nemad sind troonile panidki.
Kardan rohkem sisemist rünnakut. Reformid pole just eriti populaarsed.
- Ei või olla. - Pariis kubiseb vandenõulastest.
Orleanistid, bonapartistid, vabariiklased. Isegi mina ei tea neid kõiki.
Ma ei tegele poliitikaga.
Mu inimestel on käed tööd täis.
See välgujuhtum on meie jaoks liig. Peaksid asja ise uurima hakkama.
Sina ju vallandasid mind. Kas sa siis ei mäleta?
Ei, kahjuks pole see võimalik. Liiga palju tööd.
Kas sa siis ei mõista? Monarhia on ohus.
Usun, et järgmise äikesega rünnatakse jälle.
Maksa. Siis ma mõtlen sellele.
Kas sa eetikast pole midagi kuulnud?
- Peidad siin ainult oma andeid. - Ja kelle süü see on?
Ja ära sa seda unusta: sul on aega järgmise pikseni.
Napoleon laskis kõik kellad kahuriteks ümber sulatada.
Neid ei olnud kunagi piisavalt.
Kirikud ehitati töökodadeks ümber. Nagu meiegi seda teeme.
See on väga hea koht. Jumalale väga lähedal.
- Jah, kuid mitte enam kauaks. - Miks?
See ka mõni küsimus. Ainult Belmont oli pühendatud niisutuse saladustesse.
- Äkki oskad tema surma kuidagi selgitada? - See on see suur eluteater.
Belmont'i edu oli tingitud tulest. Ning ta suri ka tule läbi.
Su ülemus ei liikunud kunagi ringi oma ihukaitsjateta.
- Ta ei kartnud ju ainult tonte? - Jah, ta oli pikka aega hirmul.
- Ega ta millegi kahtlasega ei tegelenud? - Temast õiglasemat inimest ei olnud.
Nagu ikka väikekodanlasel, oli temalgi halbu jooni...
...kuid ta väärib seda, et võtaksime ta auks klaasikese.
- Milliseid halbu jooni? - No eks siis räägin teile.
Belmont armastas ennast.
- Mis mõttes? - Võib öelda, et ta oli maalija.
Aga ta ise oli enda kunstiteos.
- Oli ta abielus? - Jah. Omaenda nabaga.
- Mis juhtus? - Ei midagi ebatavalist.
Põlev kerjus. Tegime püssirohtu. Meie pintsakud on seda kraami täis.
Oota. Kui äike Belmont'i tabas, süttis ta põlema nagu tõrvik.
- Võib-olla oli ta pintsak püssirohtu täis. - No kuule.
Pesunaine peseb need pintsakud ju alati puhtaks. See oleks uskumatult hoolimatu.
Ärge unustage ka mind oma kahtlusaluste nimekirjas.
Austerlitz'is plahvatas kahur. Väike tehniline rike.
Tänan, härra Belmont.
Armas daam...
Kiiresti. Mõtle järgmise pikse peale!
Teeksingi kiiresti.
Belmont'i riided? Nendega tegeles väike aafriklane - Gandin.
- Kus on Gandin? - Ta triigib.
Kutsun ta siia. Gandin!
- Kas sina oled Gandin? - Ma pole midagi valesti teinud.
Oled sa tema või mitte?
Kas puhastasid Belmont'i pintsakut sellel päeval, kui ta suri?
- Ma pole midagi valesti teinud. - Kas tegid seda või ei?
- Olen süütu. - Kas tegid seda või ei?
- Triigin su suu siledaks! - Lõpeta, kurat võtaks!
Vabanda. Jõin vist liiga palju veini.
- Kas sa puhastasid tema pintsakut? - Ei.
- Miks mitte? - Ta käskis mul seda mitte pesta.
- Kes käskis? Kes? - Pistame ta tsentrifuugi.
Ei! Sain ühe kirja...
- Nii et oskad lugeda? - Ei, ei.
See keelas mul Belmont'i ja Veraldi riideid pesta.
- Kust see kiri tuli? - Pole aimugi. Sellega oli raha kaasas.
- Tead, et nad praeti surnuks? - Ma ei võinud ju seda teada.
- Persevest! - Ma vannun. Mul polnud valikut.
- Miks? - See kiri... see oli käsk.
See oli käsk Kuradilt endalt.
- Jama jutt! - Ma vannun. See oli verega kirjutatud.
Usun, et välku on võimalik juhtida.
Välgu püüdmiseks on vaja äiksetormi ning energia suunamiseks tuleb ta muuta juhitavaks.
Samuti peab sihtmärgil kindlasti olema mõni metallese.
Olemas.
Kaitse oma silmi.
- Lihtne. - Metall ja kõik ülejäänu on olemas.
Kosmiline tuli kõrvetab sihtmärki ühe sekundi jooksul. Aga tuld ei teki.
Välgu ohver ei sütti niisama põlema.
Mõned on isegi vigastusteta pääsenud.
Välgulöök oli kõigest vajalik säde.
See meenutab mulle vanglat ning kiviahju.
- Unusta see. - Muidugi.
Mida sa otsid?
Nad valmistati selleks ette. Nad valmistati väga täpselt ette.
- Ja veel? - Mis veel?
Kui seal oli pomm, siis pidi seal olema ka mingisugune sütik.
Mis seal kaabus siis oli? Mis seal kaabus oli?
- Kamm. - Misasi?
Kuldne kamm. Mõeldud naiste ehteks.
- See meelitab välku ligi. - Missugune kamm see oli?
Hiina kamm.
- Ahvi peaga Saatan. - Ah et Saatan...
- Ja mida te siis tegite? - Mina ei teinud enam midagi.
Vidocq jätkas üksinda.
- Miks? - Ma ei tea.
Võib-olla selle triikija pärast. Muutusin liiga tundlikuks.
Mida ta pärast tegi?
- Anna mulle mingigi juhtlõng. - Oleksin pidanud ta üles otsima.
Oleksin saanud seda vältida. Kurat võtaks.
Oleksin...
Olgu. Tulen hiljem tagasi.
Me ei jõua niimoodi kuhugi.
Nad nägid, kuidas Vidocq kohale jõudis. Nad ei tea, miks ta tuli.
Ja kaev? Miks ta just sinna läks?
Keegi ei tea.
Jätka uurimist. Midagi nad igal juhul varjavad.
Kes ajakirjandust üldse teavitas? Tahan seda teada saada!
Neetud, Tauzet, teeme end niimoodi narriks!
- Ma pole veel laipa näinud. - Laipa?
Vidocq'i laipa.
Mida sa siis arvasid? Et ma pole kunagi ühtegi laipa näinud?
- Kas võin sinuga rääkida? - Mitte praegu.
Olgu.
Aga kas Vidocq'ist on võimalik rääkida?
Ja kas Louis Belmont'ist ja Simon Veraldi'st on võimalik rääkida?
Oled ainus Pariisis, kes kannab sellist ehet.
Mul pole aimugi, millest sa räägid.
Sa tapsid Belmont'i ja Veraldi. Ning mul on tõendid olemas.
Sina see oledki! Välgumõrvar!
Olgu nii. Mina olen välgumõrvar. Ja kes sina oled?
Olen Etienne Boisset, ajakirjanik. Uurin Vidocq'i surma.
- Sa polegi asiaat. - Oled väga läbinägelik.
Ja väga jutukas.
- Räägin oma loo nende kammide eest. - Mis mõttes?
Räägin sulle, mida tean ning sa annad need mulle tagasi.
- Kas sobib? - Ei, need on asitõendid.
- Need tõestavad, et sina oled mõrvar. - Kas näen sinu arust välja nagu koletis?
Ma kuulan.
François, sa ju tunned mind. Sa ei saa mind süüdistada...
Kas sina ei pannudki neid kaabudesse?
Preah, neetud. Mis sinuga juhtunud on?
Ma ei saa sind väga kaua enam kaitsta. Eemaldasin oma partneri juurdlusest, kuid...
Sain kaks nädalat tagasi ühe kirja koos rahaga.
Pidin Belmont'i ja Veraldi kaabudesse peitma kammi.
Tegin, mis palutud. Ma ei tea, kes maksja oli.
Ja sa ei mõelnudki, miks?
Arvasin, et keegi tahab nendega nalja teha.
Miks ka mitte? Nad olid ju rikkad kliendid.
Kas kirjad ei olnud ähvardava sisuga?
- Ähvardava? - Olid need verega kirjutatud?
Ei. Need olid lõhnastatud. Elegantse käekirjaga.
See võis olla isegi naine.
- On sul need alles? - Misasjad?
- Preah, kes on nimekirjas järgmine? - Kes ütles, et kuskil on veel üks kamm?
Taevas.
Ütle mulle, kes on järgmine.
Ernest Laffite, Invaliidide Hotelli juhataja.
Oota. Tulen sinuga.
- Mida sa teed? - Jäta mind rahule. Töötan prefektile.
- Olgu peale. Mida sa katusel tegid? - Ei midagi.
Nägin vist ainult varje. Viin ta koju. Ta on haige.
Võta.
- Ja teised kaks? - Isiklikku arhiivi.
Poliitiline vandenõu see pole.
Belmont ja Veraldi, seda küll, kuid mitte Laffite.
See et nad relvakaubitsejad olid, on kokkusattumus.
Nad surid kõik ühel põhjusel. Kättemaks. Hoolikalt kavandatud kättemaks.
Ja see mäng äikesega... See kõlab justkui taevalik õiglus.
Aga sa ju nägid mõrvarit. Ja tuvisid.
- Kas nägid, kuidas ta oma keebiga kadus? - Mustkunst.
No kuule... maagia.
- Ja mask? - Klapib samuti kättemaksuga.
- Mina ei arva nii. - Peegel.
- Ta tahtis, et mehed näeksid end. - Ära aja jama.
Tundsin neid hästi. Nad olid vähe veidrad, kuid täiesti kahjutud.
Veidrad? Mida sa pead silmas veidra all?
- Oli see kõik, mida sa tegid? - Nad ei puudutanud mind kordagi.
Mis? Tahad öelda, et nad armastasid teisi mehi?
Nad armastasid enda kohalolekut, enda keha...
...enda nägu. Nad armastasid iseennast.
Kas nad seepärast suridki?
Pole aimugi. Vähemalt Vidocq arvas nii. Ta arvas, et midagi on veel mängus.
Et nad teadsid liiga palju.
Muidugi. Uhkelt riietatud. Välk. Peegelmask. Enam lihtsamaks ei saagi.
- Kuhu ta seejärel läks? Vidocq. - Pole aimugi. Aga tean, et ta suri minu pärast.
- Ei, ta suri juurdluse pärast. - Ei. Ta töötas üksinda, et mind kaitsta.
- Seepärast ta ongi surnud. - Kas tundsid teda kaua?
Härra Politseinik, vaatame, kui hea sa oled.
Leia mu kostüümi avaus.
Khmer-tantsijate saladus. See valmistatakse otse kehale. Nööpide ja nõelteta.
- Milline... milline oli teie suhe? - Ametialane.
Meil oli ametialane suhe.
- Väga hea. Olge lahke. - On see mingi nali?
Homme, samal ajal.
Mõtlesin, et kust sa pärit oled.
- Santer'ist. - Pole sellest kunagi kuulnudki.
See on väike Provence'i küla.
- Kas kohtusid Vidocq'iga? - Ei, kirjutasin temast.
Ta oli nõus mind abistama tema biograafia kirjutamisel.
- Biograafia? - Rohkem kui lihtsalt biograafia.
Terve raamat. Suur raamat Vidocq'ist.
Pean viimase peatüki jaoks ta mõrvari leidma. Niimoodi maksaksin ta eest kätte.
- Kas imetled teda? - Tean temast kõike.
Kuidas ta põgenes. Kuidas ta politseiga ühines.
- Kuidas ta sai kätte sadu kurjategijaid. - Mingi ingel ta polnud.
Ära proovigi tema mainet rikkuda.
Ta reetis oma sõbrad, et politseiga ühineda.
Kõik teavad seda. See on mu raamatus ka kirjas.
Vidocq tahtis püüda kurjategijaid mistahes vahenditega.
Ta mõtles teisiti. Ta tundis süüd. See andiski talle jõudu.
See juhtiski ta selle juurdluseni.
Ta oli veendunud, et kõigil on varjatud külg. Seepärast need kolm meest suridki.
Sa ei rääkinud mulle kõike. Kuhu ta pärast hotelli läks?
- Unusta ära. Sa ei saaks sellega hakkama. - Räägi mulle kõike, mida tead!
Ta pidas neid mingiteks pervertideks. Seda jälge ta hakkaski ajama.
Ta tahtis minna sinna, kus kuritegevus lokkab.
Vangla ümbruskond.
Tänan sind, Preah. Tänan sind.
- Kuidas meie juurdlus edeneb? - Üks inimene on kadunud, härra.
Klaasipuhujate ülemus. Tundub, et ta on kuhugi kadunud.
Ta peidab end. Ning teised varjavad teda.
Seda ma arvasin. Ta nägi midagi pealt ning nüüd ta peidab end.
Ta on hirmunud.
- Mis viga? - Ei midagi. Ei midagi.
- Leia ta enne homset hommikut. - Ära muretse.
Ära muretse? Belmont, Veraldi ja Laffite on surnud.
Ning Vidocq, meie parim uurija, on samuti.
Parim. Ja sina ütled mulle, et ma ei muretseks?
- Härra... - Aitab!
Pariis on revolutsiooni äärel.
Belmont'i tehased on töö lõpetanud. Keegi ei tooda enam relvi.
Kui need ongi poliitilised mõrvad, siis milleks tappa arst Laffite?
See on osa nende plaanist. Nende saatanlikust plaanist.
Valva vangla ümbrust. Kontrolli väiksematki juhtlõnga.
Ja sina lähed tehasesse tagasi.
Küsitle uuesti töötajaid.
Olen kindel, et sealt me leiame midagi. Mine juba! Tulen varsti järele.
Minister Polignac on siin. Pean veel siia jääma.
Mine juba!
Kas näed midagi, mis meeldib? Olen Sylvia, selle koha omanik.
Mis pakuks meie noormehele naudingut?
Zanzibar'i tuli?
Guérande'i sool?
Kõrbetuul?
Ei, vabandage, ma ei taha naist. Uurin Vidocq'i surma.
Püha neitsi Maria.
- Puhaku ta rahus. - Te tundsite teda, jah?
- Ta oli rohkem, kui lihtsalt klient. Ta oli sõber. - Tahan teada, kes ta tappis.
- Kes ei tahaks? - Tahan kogu loo põhja jõuda.
- See on Põrgu. - Põrgu.
- Teda huvitasid kolm meest. - Belmont, Laffite ja Veraldi.
- Sinu kliendid? - Ei.
Sellel majal polnud neid tooteid, millest nemad huvitatud olid.
- Väga haruldasi tooteid. - Tooteid? Mis tooteid?
Neitsid. Noored neitsid. Puhtad olevused, nagu nemad neid nimetasid.
- Mida nad nendega teha tahtsid? - Mida sa ise arvad?
- Ma ei usu sind. - Need tõprad läksid vaeste linnaossa.
Nad ostsid lapsi kokku. Siin meil selliseid pole.
- Ma ei usu sind. - Sa tüütad mind.
Mine ajalehe Furet toimetusse. Kaks kvartalit edasi.
Küsi Froissard'i. Tema teab sellest kõike.
Furet. Froissard. Ajakirjanik.
- Said aru? - Jah. Tänan.
15. aprill, 1830. Perrine Dorin'i lausung.
Simone Ménand'i lausung.
Etienne Valmont'i lausung.
3. mai, 1830. 24. juuni, 1830.
Vangla naabrus.
Mida sa siin teed?
- Vasta. Mida sa siin teed? - Juurdlust.
- Juurdlust? Mis juurdlust? - Vidocq'i surma.
- Sina? - Olen tema biograaf. Tema ametlik biograaf.
Kao siit, loll olevus. Oled lollimast lollim.
- Arvad, et oled tugev? - Tõde haiseb. Mida mina sinna parata saan?
- Miks sa politseid ei hoiata? - Ootan õiget aega.
Tean kõiki, kes selle taga on. Ka seda, kes kannustas neid kolme perverti.
Kas oled üllatunud?
Vidocq'i surm üllatas mind. Muidu oleks kõik juba korras.
Vidocq ja mina olime samadel jälgedel.
- Mis jälgedel? - Tehas.
- Klaasitehas? - Just.
Ja kuidas on sellega seotud välk?
- Mõrvad? Ja neitsid? - Ametisaladus.
Olin kohal kohe peale tema surma. Seepärast jõudsingi selle esimesena avaldada.
Froissard, Pariisi kiireim ajakirjanik.
Kas oled hull? See pole ju mingi võistlus. See oli mõrv.
- Kas kõik on korras? - Jah, annan lihtsalt uuele tüübile nõuandeid.
Praegu pole õige aeg. Meil on sind vaja. Tule nüüd.
Kõik on korras. Küll ma tulen.
Tean küll, miks sa politseid ei hoiatanud.
- Sul pole midagi konkreetset. - Faktid.
- Ainult tükid nendest. - Mul on tunnistajaid.
Joodikud. Alkohoolikud.
- Mul on esmaklassiline tunnistaja. - Kes siis?
Mina ise.
Oleksin meelsasti küll munk, kuid seal valmistati tõelist orgiat ette.
- Ma ei usu sind. - Küsi Marine Laffite'ilt.
- Marine Lafitte? - Arsti naine.
- Kust ma ta leiaksin? - Ära parem otsi. Temast pole enam rääkijat.
- On ta surnud? - Peaaegu.
Oopium, mu poiss. Oopium. Täiesti läbi kurnatud.
Peale mehe surma pole ta kordagi majast väljunud.
Ära parem otsi. Sa ei saa sellega hakkama.
On see mingi vandenõu?
- Ja? - Ei midagi.
- Pole veel pealtnägijat üles leidnud? - Ei. Nad ei tea midagi.
Või siis on nad väga hirmul.
Rääkisin Polignac'iga.
Charles X kaotas ajakirjanduse sõnavabaduse.
- Neetud. - Täpselt nagu ütlesid.
- Mida meil oodata on? - Ülestõusu.
Tsiviilid tormavad tänavatele ning meie peame end kuskile...
...koopasse lukustama ja abivägesid ootama.
Lase neil minna. Tunnistajast on muidugi kahju loobuda.
Ja vangla ümbruskonna valve? Ja operatsiooni juhatus?
Anname alla. Homme on meil juba muudki tegemist.
- Siiski üks asi... - Mis?
Klaasitehase ümbruskonna lapsed rääkisid midagi veidrat.
- Millestki, mis naaseb pidevalt... - Noh?
Nad rääkisid mingist klaasitehase koletisest. Kummitusest.
Olendist, kellel on näo asemel peegel. Kas see ei kõla kuidagi tuttavalt?
Imelik. Naabruskonna legend. Miski, millega inimesi hirmutada või umbes nii.
Iga kuritööga oli sellel koletisel käpp mängus.
Puhas ebausk.
- Oli see kõik? - Arvasin, et...
Võib-olla oleme valedel jälgedel.
Võib-olla on see koletis kuidagi nende mõrvade ja Vidocq'iga seotud.
Kas oled hull?
Sa usud kummitustesse?
Mine magama, Tauzet.
- Kas ma ei peaks seda kõlakat uurima? - Mine magama.
Mõne tunni pärast ei ole kummitused need, kes meid ründavad.
Marine Laffite?
Kas sina oled Marine Laffite?
- Mida sa tahad? - Mul pole praegu viisakusteks aega.
Olen ajakirjanik. Uurin Vidocq'i surma.
Vidocq tapeti...
- Miks sa naerad? - Sest see on minu süü.
- Kuidas? - Kas sa siis ei mõista?
Kas sa siis ei saa aru, et mina tõukasingi ta koletise käte vahele?
Mis koletise? Räägi mulle.
- Millal sa Vidocq'i nägid? - Kaks päeva tagasi.
- Oma salongis. - Räägi nüüd.
- Kas tahad surra? - Tahan teada, mis juhtus.
- Kõigepealt mu doos. - Ei.
Kes siin õieti käsklusi jagab?
Nad tulevad... Nad tulevad...
Räägi.
Kõik algas Ernest'iga. Ning tema vihaga. Sellise inimese vihaga, kes armastab end.
- Ja kes ei taha vananeda. - Ka nii võib seda võtta.
Su mees oli uhkust täis pervert. Ta ostis neitsisid kokku.
Vait. Sa ei tea sugugi kõike.
Ernest hoolitses oma välimuse eest, nagu see oleks mingi kunstiteos.
Ta uskuski, et ta on mingi kunstiteos...
...kuid aeg tegi oma töö.
Millestki muust ta enam ei rääkinudki. Mind ta enam ei märganudki.
Ainult tema kortsud ja nahk oli oluline. Kõik see ta hävitaski.
Ja iga öö kohtus ta nende kahega...
Belmont'i ja Veraldi'ga?
Ühel ööl jälitasin teda...
- Sellega näeb meie nahk parem välja. - Seda sa ütlesid ka eelmisel korral.
Mida te loodate sellega võita? Aega ajas?
Mingisugune neetud puuder. Ja teie noorus tuleb tagasi?
Mul on teile ettepanek.
- Mida sa suudad meile pakkuda? - Seda, mida otsite - igavest noorust.
- Mida? - Eluvett.
- Jama. Kellelgi pole sellist väge. - Mitte kellelgi peale minu.
- Mida sa vastutasuks tahad? - Mul on valmistamiseks vaja teatud materjali.
Hankige seda mulle ning saate oma eliksiiri.
- Millist materjali? - Neitsisid.
Noori neitsisid. Puhtaid olevusi.
- Seepärast nad neid kokku ostsidki? - Milleks siis veel?
- Midagi seksuaalset selles ei olnud? - Midagi seksuaalset?
See eluetapp jäi neil vahele. Tean seda kindlalt.
Ei, asi oli ilus. Elegantsis. Töös, mis pidi aja eest põgenema.
- Aga kes oli see mees maskis? - Alkeemik.
- Kes? - Alkeemik.
Ta uitab vangla naabruses ringi ning läbi selle peegli imeb oma ohvreid.
Ära naera, ära naera. Tal on eluvesi. See on kindel.
Ning tal oli eliksiiri jaoks vaja neitsisid.
See mürk on su meeltele mõjunud. Ma ei tea üldse, miks ma sind kuulan.
Sest sa kardad. Nagu minagi. Ja nagu Ernest.
- Nagu me kõik. - Sul on luulud.
Ole ettevaatlik. Kui su peegelpilt kaob, oled kadunud.
- Su hing on kadunud. - Sa oled hull.
Nädalad möödusid. Ernest ja teised kaks muudkui jätkasid neitsidega varustamist.
Nad imesid nad tühjaks. Tahtsin, et see lõpeks.
Jah, ma tahtsin seda.
Kuid oopium oli liiga tugev. Tugevam, kui miski muu.
Ernest piinles süümekates. Ühel ööl ta ütles, et nüüd aitab.
Kaheksa korda ja ikka veel ei mingit eliksiiri. Sa valetasid.
Sul pole mingit saladust, ei mingit eliksiiri. Mitte midagi.
Oled... kurjus ise.
- Veel. Ma vajan veel. - Ei. Nüüd aitab.
Ma vajan veel.
Tollel ööl ta rääkis mulle kõik. Ta ei viinud enam tüdrukuid.
- Seepärast Alkeemik ta tappiski? - Peale Belmont'i ja Veraldi't oli tema kord.
- Rääkisid seda ka Vidocq'ile? - Jah.
- Ja mida tema tegi? - Miks ta ei tule juba?
Mida Vidocq tegi? Mida ta tegi?
- Ta võttis meie hobused. - Milleks?
Ta arvas, et hobused teavad, kus labor asub.
Ja kas teadsid? Kuidas? Vasta.
- Vasta. - 8 korda. Kas sa ei oska lugeda?
Hobused juba tundsid teed.
Kus siis labor asub? Kus see asub?
- Mine ära. Vajan oma doosi. - Kus see asub? Vasta mulle.
Kui teaksin, oleksin juba surnud.
Olen peaaegu valmis.
Religioon, kuulujutud, ebausk.
Legend.
Üks vanimatest legendidest.
Alkeemik on õpetlasest mõrvar. Kõik lahendamata kuritööd on tema sooritatud.
Mõned räägivad, et tal pole nägu, teised jälle, et tal on kõik näod.
Mõned nimetavad ta nägu peegliks, mis imeb hingesid sisse.
Kes maskis ennast näeb, kaotab oma hinge.
Avage.
Pean sinuga rääkima.
Mida sa siin teed?
Etienne Boisset. Vidocq'i biograaf. Uurin tema surma.
Siiani on see parim. Võtke ta kinni.
Räägi meile, mida sa siin teed.
Mu mehed rääkisidki kellestki sinusugusest. Mehest, kes uitab tänavatel.
Vaadake.
Mis ma ütlesin? Vidocq otsiski Alkeemikut taga.
Neetud. Ta ongi olemas.
- See pole mingi legend. - Ma võin selgitada.
Kõik on väga lihtne.
Vidocq ajas Alkeemikut taga ning see lükkas ta auku.
- Võib-olla... - Mis veel?
Äkki oligi Alkeemik välgujuhtumi taga? Ning äkki on Alkeemik Vidocq ise?
Ma ei mõista.
Pikne, mõrvad, mask. Kas seda ei teinud keegi teine juba enne?
See selgitaks ka neid instrumente ja seda maski siin.
- Ja Vidocq kukkus ise auku? - Kuula.
Ta võis ka oma surma lavastada. Me leidsime ju ainult hunniku tuhka.
See on ilus lõpp ühele manipuleerivale kurjategijale.
- Vabandust, kuid see kõlab liiga keeruliselt. - Kuula.
Kuula.
Vidocq ja Alkeemik on kaks erinevat inimest. Mul on tõendid olemas.
Tundub, et ta tunneb juhtumit hästi.
- Millised tõendid? - Laske mind lahti.
Vidocq võitles Alkeemikuga, kui Laffite suri.
Mul on tunnistaja olemas.
- Ja kõik need instrumendid? - Vidocq oli teadlane.
- Ta töötas ühe paberi valemi kallal. - Ja see? On see ainult kaunistuseks?
- Kes ütles, et Alkeemik on ainult üks inimene? - Sa oled hull.
Maski taga võib olla ka kaks varast. Vidocq ja keegi teine koletis.
Näiteks Nimier.
Sa oled hull.
Ei, olen kombes. Kõik on korras.
- Kas võtad...? - Asitõendid.
Võta rahulikult. Ja rahune nüüd maha.
Mida see veel peaks tähendama?
Kust sa tuled?
Ta kannab peeglit, onju? Tema näol on peegel.
Kuidas sa põgenesid? Kuidas?
Mida ta tegi?
Mida ta nende tüdrukutega teeb? Mida ta nendega teeb?
Kus ta labor on?
Sellised räpased trikid.
Tõbras.
Tean nüüd koletise saladust. See peegel on elus.
Mask on energiaretseptor... Mingisugune pump.
Alkeemik varastab hinge sel hetkel, kui ta ohvri tapab.
Ta lukustab need oma maski ning toitub nendest, nii et ta ise ei vanane.
Alkeemik kasutab neitside verd oma peegliklaasi valmistamiseks.
Vere puhtus annabki talle elu.
Kui mul on õigus, siis ma tean, kus ta on.
Mõrtsukas ei valmista maski ise, vaid ainult selle materjali.
Tal on kaasosaline. Klaasimeister. Tean, kus ta on.
Klaasitehases.
Töötad, persevest?
- Kust sa selle said? Nuhid ringi, jah? - Vähemalt ma tegutsen.
Ja mina? Arvad, et mina ei teinud midagi? Alustasin otsast peale.
Rahune. Mina alustasin otsast peale.
Mida see muudab? Mida tead sina, mida mina ei tea?
Tean, miks Vidocq klaasitehases oli. Tean, keda ta jälitas. Ning mida ta tahtis.
Kas räägid Alkeemikust?
Oled maha jäänud. Nüüd pead leidma ta kaasosalise.
- Mõtled klaasipuhujat? - Jah. Ta nägi kõike pealt.
- Ta nägi, kuidas Vidocq suri. - Mida? - Rääkisin täna teiste klaasipuhujatega.
Teadsin, et nad peidavad kedagi. Ja nad mõistsid, et peavad rääkima...
...et saada minu kaitset.
- Kas ta räägib kõik ära? - Tal pole valikut. Kas siis mina või Alkeemik.
- Kas lähed sinna? - Oled nii taibukas.
- Võta mind kaasa. - Tahad minuga tulla?
Võta mind kaasa. Tahan samuti Alkeemiku tabada. Tahan Vidocq'i eest kätte maksta.
- Lähme siis. - Kuhu?
Sinna, kust keegi ei otsi. Klaasitehasesse.
Koos Froissard'iga on neid nüüd kaks. See lollpea on meie jaoks liiga kiire.
Ja Alkeemik, kes tappis kõik tunnistajad, on tal jälil.
Varsti on tema kord. Ning me kaotame ka tema.
Ei, mu härra. Tean, kus ta on.
Nimier'iga. Nad leidsid selle klaasipuhuja üles.
Tõe hetk on käes.
Pange need pähe. Gaaside pärast. Kasutame mürgiseid materjale.
Räägi kõigile, mida sa nägid. Ära karda. Nad on siin, et sind kaitsta.
Ta ütles, et ta otsib Kuradit. Kuid ta ise oligi Kurat.
Ta tahtis uut maski. Ta tõi materjali.
Millal ta tagasi tuleb? Millal?
- Ta on siin. - Mis?
Jahutusruumis.
Mask on valmis. Ta peab seal olema. Ma ei tohi sinna minna, kui ta...
Oota!
Kui pean surema, tahan näha su nägu.
- Vidocq suri vabatahtlikult? Võimatu. - Vannun, et seda ma nägin.
Kui ta tema nägu nägi, viskus ta kaevu.
- Kas sina nägid tema nägu? - Ei, nägin ainult tema selga.
Neetud, kõik see mitte millegi pärast. See oli mu viimane võimalus.
Härra politseinik.
Sa pole veel midagi kaotanud. Keegi ei tea midagi. Keegi ei näinud midagi.
Keegi ei saa kunagi teada, kes Alkeemik on.
Arvad nii?
Tahan näha su nägu.
Ma ei viskunud mitte su näo pärast kaevu, vaid selle pärast, mida ma maskis nägin.
Kui nad mind välja tirisid, pidin olema surnud.
Surnud kõigile.
Nad peitsid mind ja hoolitsesid mu eest. Lasin Nimier'il tulla.
Teadsin, et just sina hakkad mu laipa otsima.
Milline maskeering oleks veel parem kui Etienne?
Kuradi mask.
Nimier.
Jätke ta mulle. Ta on nurka surutud.
Tõbras.
Tahan näha tema laipa. Laske mul vaadata.
Tahtsin sind näha. Tahtsin olla kindel, kas see vastab tõele.
Neetud. Parem jätaksin selle vahele.
Ja nüüd?
See on tehtud, inimesed marsivad Louvre'i ning Charles X on jooksus.
Kas see muudab midagi?
Nende kohta ma ei tea. Minule on asi juba korraldatud.
- Mis? - Parimal juhul vangla.
Halvimal juhul giljotiin. Või siis vastupidi.
Kas lahkud Prantsusmaalt?
Ei, vastutan oma tegude eest. Peale kõike seda, mis me üle oleme elanud...
Neetud. Kuidas see ometi juhtuda võis?
Meie sõbrale Jean-François Mallet'ile.
Eestikeelsed subtiitrid: Doc